Author: zitabeli
Company: COMPANY

Ąžuolo trauka neblėsta šimtmečius

Irmina Valantonytė

Legendomis apipintą Skaistgirių girininkijos Šaravų miške stovintį ąžuolą žmonės vadina šventu ir kasmet rudens pradžioje buriasi prie šio šimtamečio medžio geros energijos pasisemti.
Praėjusį šeštadienį prie šio valstybės saugomo gamtos paminklo aukotos tradicinės Šv. Mišios, skirtos 1863-ųjų metų sukilėliams atminti.
Mena tragiškus Įvykius
Daugiau kaip šešis šimtus metų skaičiuojantis Saravų ąžuolas turėjo regėti ir lietuvių kovas su kryžiuočiais, tačiau dėl vieno vietos gyventojai visiškai tikri: aplinkui besidriekiantis samanų kilimas yra sugėręs daugybės čia nužudytų 1863 metų sukilimo dalyvių kraują.
Istoriniai šaltiniai ir tuometinių įvykių liudininkų užrašyti pasakojimai byloja, jog Saravų miške slapstėsi sukilėliai, kurie kas rytą prie ąžuolo rinkdavosi maldai. Čia buvo įrengtas lauko altorėlis, virš jo prie medžio prikaltas kryželis, o ąžuolo kamieno įdubime slėptas Švenčiausiasis Sakramentas.
Vieną rytą sukilėliai buvo netikėtai užpulti caro kazokų, daugelis jų ir septyni mišias laikę kunigai išžudyti ir pakarti ant ąžuolo šakų, o likusieji ištremti į Sibirą.
Lietuvai atgavu nepriklausomybę, Šaravų kankinių atminimui kankinių atminimui kaimo bendruomenė pastatė koplyčią -tuomet čia vykdavo dideli atlaidai, o po pamaldų būriai žmonių traukdavo prie ąžuolo žuvusių sukilėlių ir kunigų pagerbti.
Atgaivinta pamaldų tradicija
Kaip pasakoja dabartinis Skaistgirių girininkas Arvydas Kindurys, septintus metus iš eilės girininkijos, Kėdainių miškų urėdijos ir parapijiečių iniciatyva vykstančios rudens pamaldos pratęsia Nepriklausomybės metų tradiciją.
Kasmet prie ąžuolo renkasi Šaravų kaimo ir kitų vietovių gyventojai, Šaulių sąjungos ir Lietuvos kariuomenės atstovai, skamba giesmės. Šiemet Šv. Mišias laikė Josvainių parapijos klebonas Romualdas Šumbrauskis, giedojo Zenono Bernadišiaus vadovaujamas sakralinės muzikos ansamblis, koncertavo Kauno rajono Liučiūnų kaimo moterų ansamblis.
,,Ne kasdien tenka dalyvauti tokiose pamaldose - tai sakrali vieta, kuri mus teigiamai veikia, pakrauna geros energijos ir leidžia grįžti į namus atsinaujinusiems", - sakė kunigas R.Šumbrauskis.
Šaravų kaimo gyventojai tikino šios vietos nepamiršę ir sovietmečiu, nors ji buvusi labai apleista: kryžių buvo liepta nukabinti, ąžuolo kamiene žiojėjo drevės, po kurias landžiodavo vaikai, aplinkui užžėlė krūmynai. Tačiau žmonės čia rinkdavosi po kiekvienų atlaidų, skirdavo pasimatymus. Netoliese gyvenusi Vlada prisimena, jog pokario metais giedoti prie storojo ąžuolo (taip jį vadina vietos žmonės) rinkdavosi jauno kunigo Ramanausko sukviesti tikintieji.
Tapo traukos vieta
,,Žmogus, kad ir koks būtų jo gyvenimo būdas, visuomet linkęs grįžti į gamtą", - taip senojo ąžuolo populiarumą aiškina Skaistgirių girininkas A.Kindurys. Šv. Mišių tradicijos atgaivintoju jis įvardija tuometinį girininką Kęstutį Kėvišą. Miškininkai užlopė medžio kamieną, 2002 metais uždengta lūžusios viršūnės (jų būta dviejų) vietoje atsivėrusi kiaurymė, pro kurią skverbėsi kamieną pūdanti drėgmė, pakeista apsauginė tvorele.
Netoliese tyvuliuoja dirbtinis tvenkinys, kurį kasant gimė Kryžių kalnelio idėja - supylus žemes, susiformavo kalva, ant kurios miškininkai pastatė nuo ąžuolo nukabintą ir ilgus metus slėptą kryžių, vėliau atsirado dar keletas.
Specialistų nuomone, septintą šimtmetį skaičiuojantis 2 metrų diametro ir 30 metrų aukščio Šaravų ąžuolas gyvens dar bent 100 metų - kol kas jis žaliuoja, turi stiprias ir galingas šaknis. Pasak Kėdainių miškų urėdo Juozo Girino, įstabu, kad, visoje Lietuvoje džiūstant ąžuolams, šis senolis vis dar žaliuoja - matyt, jo genofonde slypi kažkokia ilgaamžiškumo paslaptis. Šią žiemą  rengiamasi paimti Šaravų ąžuolo skiepą, mat Lančiūnavos girininkijoje kuriama ąžuolų sėklinė plantacija, kurioje tikimasi išauginti tvirčiausių, kokybiškiausia mediena pasižyminčių Lietuvos ąžuolų atžalas.
Rinkos aikštė, 2005, rugs. 7, p. 6